Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): diplomová / bakalářská

Posudek (co se nehodí, škrtněte): vedoucího / oponenta

Práci hodnotil(a) (u externích hodnotitelů uveďte též adresu a funkci ve firmě): Mgr. Stefanie Dach

Práci předložil(a): Pavel Kletečka

Název práce: Paradoxy a kontroverze Quinovy filosofie

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):
Autor si klade za cíl „analyzovat základy filosofie amerického filosofa Willarda Van Ormana Quina a současně je kriticky zhodnotit.“ V rámci nároků kladených na bakalářskou práci lze tento cíl považovat za splněný.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):
Práce má převážně charakter kompilační, a to i v části, která se zabývá kritickým hodnocením Quinových myšlenek. Nicméně uspořádání textu a způsob výkladů Quinových tezí svědčí o autorově dobrém porozumění tematiky. Delší mohla být třetí kapitola práce, kde autor předkládá kritické hodnocení a která zaujímá oproti popisným částem daleko menší prostor. Autor se zde soustřeďuje na dvě známé kritiky Quinovy pozice (Searle a Grice/Strawson), kritická literatura ke Quinovi je ovšem velmi rozsáhlá, takže snadno by se našly ještě další kritické námitky vůči němu (tak např. od Chomského, v Gibsonově sborníku je uváděna také celá řada). 

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):
Jazykový projev je až na menší nejistoty kultivovaný, chyby a překlepy se vyskytují jen ojediněle. Autor rozlišuje mezi parafrází a přímou citací, patřičně odkazuje na zdroje. Při odkazování se vyskytují občas menší nejistoty: Autor například pracuje se sborníkem editovaným R. Gibsonem, ale často neodkazuje na jednotlivé články, nýbrž na celý sborník, takže působí, jako kdyby Gibson byl autorem všech citovaných myšlenek, což ovšem není pravda. Podobná chyba se objevuje v odkazu na doslov J. Peregrina ke Quinovu Hledání pravdy, kde čtenář má opět dojem, že citovaný údaj pochází od Quina, když je ve skutečnosti z Peregrinova péra. Také bych doporučila v seznamu literatury neuvádět jen názvy sborníků, ale konkrétně veškeré citované články (tímto způsobem by bylo rovněž zřejmější, že autor zpracoval úctyhodné množství literatury).  
Členění práce je logické a svědčí o porozumění látce. Jen v názvu kapitoly 3.1. (Nevymezitelnost překladu) se zřejmě stala chyba, správně by se, i podle svého obsahu, nejspíš měla jmenovat Nevymezitelnost reference.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):
Práci považuji z obsahové stránky za celkem povedenou. Autor vykládá obsah primární i sekundární literatury s jistotou. V této souvislosti musím především vyzdvihnout jeho zacházení s obtížným článkem Dvě dogmata empirismu. Výběr literatury je vhodný, autor pracuje taktéž s literaturou v cizím jazyce. 
Práce obsahuje některé myšlenky, které mi osobně připadaly inspirativní, například tvrzení, že Quine se vlastně nezajímá o ontologii, nýbrž o epistemologii, i zajímavá souvislost mezi nevymezitelností reference a problémem převraceného spektra. 
Autor se nebojí na některých místech k výkladu literatury připojit jednu nebo dvě věty, kde se snaží danou problematiku vystihnout zcela vlastními slovy. Je škoda, že se právě na těchto místech objevují některé nepřesnosti a nejasnosti. Například píše na str. 17, že podle Quina empirický význam věty se shoduje s empirickým významem věty přeložené do jiného jazyka. To ovšem nemůže být Quinův názor. Quine tezí neurčitosti překladu chtěl právě chápání významu jakožto to, co se nemění při překladu, podkopávat. Na str. 18 se autor pouští do nejasného rozlišení vět s absolutním a relativním významem, přičemž podle něj příležitostné věty mají relativní význam, protože jsou někdy pravdivé a někdy nepravdivé. Toto rozlišení mi připadá zcela ne-quinovské.  
V poslední kapitole se objevuje nadbytečná chyba v pravopisu jména Johna Searla, autor konstantně píše „Searl“. Není mi ani jasné, proč autor na tomto místě nepracuje s primární literaturou, když přece Searlův stěžejní článek k nevymezitelnosti reference je dostupný v knihovně ZČU. Tyto a další nepřesnosti mě znejišťují, zda práci dát nejvyšší hodnocení, kterou bych jí dala jinak bez váhání. 
Celkově považuji za škodu, že autor k práci nepřipojil vlastní hodnocení Quinových myšlenek. Ze závěru práce vysvítá, že s Quinovými kritiky úplně nesouhlasí, ale není jasné, proč tento postoj zastává.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLI}}}}ŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

1. Jaké je Vaše hodnocení Quinovy filosofie a jeho význam pro filosofii jako takové? Je to „heretik“, „revolucionář“ nebo něco jiného? V čem by dnes mohl spočívat význam jeho pozice?

2. Obstojí podle Vašeho názoru Quinovy teze tváří v tvář kritice jeho oponentů? Zdůvodňujte svou odpověď. 

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): velmi dobře (při podařené obhajobě jistě i výborně)

Datum: 								Podpis: