Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: 			diplomová

Posudek: 		vedoucího 

Práci hodnotil:		Kryštof Boháček, Ph.D.

Práci předložil:		Markéta Klášterková 

Název práce: 		O původu pojmenování v rozvrhu Platónovy filosofie

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cílem diplomantčina úsilí byl rozbor problematiky původu pojmenování a úlohy jazyka u Platóna, zejména v jeho dialogu Kratylos a pozdních dialozích Theaitétos, Sofistés, Politikos a Filébos.
Tohoto cíle se částečně podařilo dosáhnout.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Problematika diplomové práce Markéty Klášterkové je sama o sobě bez diskuse náročná. Za prvé není příliš mnoho sekundární literatury věnované přímo dané problematice, a komentáře interpretující text z jiné než analytické posice v zásadě nejsou pro dané zadání příliš relevantní. Za druhé a především vyžaduje takový úkol dvojí o sobě poměrně nesourodý typ kompetencí: na jedné straně by autor měl disponovat erudicí v klasických studiích, na straně druhé by měl být zběhlým v metodách a přístupech analytické filosofické tradice. Kombinace těchto dvou přístupů, jejichž historická, žánrová i institucionální zakotvenost je odlišná, je běžná zejména v anglosaských zemích s nepřerušenou tradicí klasického vzdělání; v kontinentální Evropě je spíše výjimkou. 
Autorka se tedy musela pohybovat mezi dvěma ohni, přičemž její dosavadní působení bylo svázáno s oblastí platónských interpretací spíše etického zaměření literárního, psychologického a hermeneuticko-kritického směru. Tomu odpovídalo i metodologické vybavení: z výše zmíněných dvou pilířů zadání měla autorka jistě blíže ke klasické filologii, nicméně ani tam se nikdy nepohybovala na přímém poli konkrétních jazykových analýz. Tyto výchozí obtíže se ukázaly jako podstatná překážka, s níž po celou dobu diplomantka zápasila a text je tím samozřejmě poznamenán.
Práce sestává v zásadě ze tří částí. První část se téměř ze 100% opírá o studii renomovaného odborníka Davida Sedleyho a prostřednictvím diskuse jeho textu předkládá jakousi exposici problematiky filosofie jazyka v Kratylovi. Etymologická zkoumání v Kratylovi jsou tak dána do souvislosti s dalšími díly a je představena klíčová platónská provázanost mezi uspořádáním jazyka a uspořádáním jsoucna. S tím poté souvisí i reflexe problematiky ekvivokace  etc.
Druhá - a první ze dvou stěžejních částí – představuje komplexní interpretaci E.A. Wyllera. Wyller svou interpretaci pozdních Platónových dialogů zakládá na komplexní struktuře, jejíž jednotlivé funkční prvky představují konkrétní dialogy. Místo Kratyla je tedy podle Wyllera určeno vztahy k jiným dialogům a pak samozřejmě fundamentálními Platónovými podobenstvími o jeskyni, úsečce a slunci. Sledováním Wyllerova rozboru pasáží věnovaných Hermogenově konvencionalistické a následně Kratylově naturalistické posici se autorka snaží oponovat přístupům, které pro ni ztělesňuje Bagwell. Bagwell - dle autorky mylně - etymologická zkoumání v Kratylovi interpretuje jako samostatné metodologické zkoumání, v zásadě nezávislé a neprovázané s ontologickým a epistemologickým rozvrhem Platóny filosofie. Klášterková na základě Wyllerova přístupu naopak dokládá, že pro Platóna tato metodologická zkoumání v žádném případě nemohou být výchozím momentem jeho filosofie, tj. netvoří předporozumění pro ostatní platónské filosofické perspektivy, ale naopak z těchto perspektiv vycházejí a skrze jejich předporozumění jsou tato etymologická zkoumání formulována a kladena. 
Určitým spojujícím článkem mezi dvěma hlavními částmi práce je krátká kapitolka věnovaná Graeserově čtení Kratyla na základě Aristotelovy širší reflexe Platónovy filosofie ve vztahu k nauce údajného Platónova inspirátora, Hérakleitova následovníka - historického Kratyla, v Met. A a Met. Γ. 
Čtvrtá část a druhý hlavní pilíř tvoří spojení Wyllerovy perspektivy s Ryleovým analytickým čtením. Společným prvkem obou interpretací je podle diplomantky především komplexnější perspektiva, s níž k výkladu Kratyla přistupují. Proto nejprve předkládá krátké shrnutí Ryleovy interpretace dialogů Theaitétos, Sofistés, Politikos a Filébos. Charakteristickým znakem Ryleova „komplexního přístupu“ na rozdíl od Wyllera je přitom redukce textové analýzy na celkem 5 souvislých krátkých pasáží (v 5 dialozích včetně Kratyla). V nich Platón podle Rylea předkládá postupně v 5 tezích (každá pasáž tedy odpovídá jedné tezi) teorii modelového zacházení s abecedou. Autorka dále poukazuje na Ryleovo přiřazování Platónova zkoumání k Fregemu a    Russelovi. V souvislosti s tím se ve zvláštní kapitole věnuje Ryleově interpretcai Platónova filosofického uchopení fenoménu sloves. Ryle zde Platónovu posici pokládá za Plausibilnější, než Fregeovu.
Závěr pak přináší nástup celkové reflexe skrze polemiku s Bagwellem, bohužel však na celkovou kritickou reflexi probrané problematiky již nedochází. Autorka zde především měla možnost explicitně konceptualizovat implikovaný a vlastně již čtenáři předloženou překvapivou shodu mezi analytickou a esoterickou interpretací v přičítání klíčové závažnosti Fregeově rozlišení mezi smyslem a významem.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Formální stránka je hlavní úskalí práce: z jednašedesáti stran snad 5 je prosto ortografických anomálií, zjevných překlepů či nedotažených úprav větných členů. Chyby jsou mnohdy toho rázu, že na ně musí upozorňovat i ten nejjednodušší textový editor. Práce je zkrátka mimořádně nepořádná, zjevně uspěchaná a celkově odbytá.
Zvláštní kapitolu pak tvoří bibliografie. Kromě pramenů je tvořena velmi malým počtem titulů sekundární literatury (13), které, pravda, jsou všechny přísně věcně relevantní (bibliografie tedy neobsahuje žádnou „vycpávku“). To by samo o sobě v analytickém kontextu nemuselo až tolik vadit, protože zde nejde o postižení celého spektra interpretací. Nicméně seznam literatury nerespektuje abecední pořádek! A navíc neuvádí !dva! z hlavních komentářů, o něž se autorka v práci opírá a průběžně na ně v poznámkách pod čarou odkazuje.
Poslední nesrovnalostí jsou systematické a někdy i rozsáhlejší citace ve starořeckém originále (kterým ale diplomantka v žádném případě nevládne), které nicméně jak pod čarou, tak i v hlavním textu provázejí pouze kapitolu založenou na Sedleyho pohledu. Následující kapitola wyllerovská již jen uvádí hojné termíny v alfabetě během argumentace. Užívání alfabety ale končí s příchodem Graesera a u Rylea se již neobnovuje – místo toho můžeme sledovat transkripci do latinky v italice. Co autorku k těmto neodůvodněným formálním posunům vedlo je zcela nejasné.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Autorka si zadání diplomové práce zvolila z nezbytí a již od počátku se s ním obtížně ztotožňovala. Vzhledem k jejím osobním preferencím i dosavadnímu průběhu studia (podpořenému i publikací) problematiku vnímala jako cizí. To bohužel vedlo k tomu, že se dlouze utápěla v analytické sekundární literatuře, s níž hledala společnou řeč, a k vlastnímu psaní přistoupila až velmi pozdě.
Já sám jsem vlastně neměl vůbec možnost do práce zasáhnout, autorka po celou dobu svého „bloudění“ po komentářové literatuře se mnou nekomunikovala a tak svůj posudek označuji spíše za stanovisko příznivě nakloněného oponenta, než vedoucího práce. Vzhledem k tomu, že jsme diplomantce vedl i bakalářskou práci, mohu s naprostou zodpovědností říci za prvé, že její úroveň byla nesrovnatelně vyšší, a za druhé, že takto si rozhodně spolupráci nad žádnou diplomovou prací – ani magisterskou, ani bakalářskou – nepředstavuji.
Autorka nakonec přes všechna úskalí vcelku danou problematiku uchopila zajímavě a představila kontrast několika interpretačních přístupů i jejich možný průsečík, celé to ale přišlo příliš pozdě. Práce tedy spíše vypadá jako první verze, kterou měla podle podmínek v zadání dodat před Vánoci, a kterou by bylo třeba zásadně přepracovat. Mezi jednotlivými kapitolami totiž nejsou explicitní vazby, čtenář je musí vytušit z konstrukce textu a nejasných náznaků. Text tak působí spíše jako výpisky postupně z několika hlavních zdrojů, ačkoliv celkový záměr i nakonec vytěžený pohled jdou správným směrem. 

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

(1)	V celé práci nezaujímáte stanovisko k Sedleyho interpretaci, ačkoli ji v určitých ohledech využíváte a skrze ní vůbec celou problematiku představujete. Můžete tedy prosím objasnit, zda Sedleyho posici akceptujete a pokud ne, pak proč?
(2)	Můžete, prosím, explicitně přiblížit onu překvapivé shodu Rylea i Wyllera na Fregeově klíčovém rozlišení mezi smyslem a významem? Ubírají se vaše interpretační tendence tímto směrem?

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA: 
Práce je na samé hranici obhajitelnosti. I vzhledem k dlouhodobé spolupráci, během níž autorka i v publikacích prokázala, že je při možnosti vlastní volby tématu i metodologie schopna předložit standardní akademické výsledky, navrhuji s těžkým srdcem hodnocení DOBŘE, ovšem za předpokladu rozumné obhajoby!

Datum: 								Podpis: